Shipping-témához (így szigorúan az "öt és egy negyed kötet" eddigi olvasásom alapján ^^"):
-Essi természetesem bestgirl, de szerintem úgymond "túl jó" lett volna Geraltnak.
SPOILER
Meg a világnak is, bár nagyon fájt, de utólag már szinte megértem, hogy miért ölte meg Sapko, tényleg olyan "túl jó erre a világra" karakter szegény. Középföldén talán nagyobb karriert futhatott volna be, az az összes orkja és Szauronja ellenére valahogy olyan mesésebb, "aranyosabb", barátságosabb világ, nem úgy mint a Vajáké, ami majdhogynem a miénk "klónja", csak fantasy környezetben.
Apropó, kis mellékvágány, de Sapko nem mondta, hogy van-e az ő világának valamilyen egységes neve? Oké, tudjuk az országok neveit, Nilfgaard, Temeria, Redania, Rívia, stb., de azt még egyszer sem láttam, hogy le lenne írva valahol, hogy az egész kontinensnek, vagy bolygónak van-e neve.
SPOILER
És pont belelapoztam a hetedik kötet végébe, ahol Ciri átkerül Kamelotba, vagy mi (jól van na, érdekelt, hogy a főbb karik még élnek-e a sztori végén, nehogy megint kapjak egy Madokát... XD), ami elvileg már a mi világunk, akkor viszont ELVILEG Geralté nem lehet a miénk... XD Ezt csak azért, mert akkor ez kizárja, hogy esetleg Sapko azért kerülje végig a komplett világ megnevezését, mert a végére szánná csattanónak, hogy igazából ez a mi Földünk múltja/jelene, vagy ilyesmi. XD Mondjuk engem még mindig az izgat, hogy az unikornisok világa mi a fene volt, vagy hogy ők honnan jöttek Cirihez a sivatagba, remélem kiderül, hogy van egy portál Equestriába is, lol... Btw, ha ezek ilyen emberi tudattal rendelkező hatalmas lények, mint ott kiderült, akkor kissé talán kegyeletsértő, hogy Yen és Geralt egy ilyennek a kitömött példányán szerettek a legjobban huncutkodni, valamelyik korábbi kötetben benne volt... XDDD
-Triss a második legjobb, én továbbra is bírom, talán vele tudnám a leginkább elképzelni Geraltot, pont azért, mert nem annyira áldott jó lélek, mint Essi (ebben egyetértek tulkossal, hogy Geralt némileg "beteg" jellem egy normális nőhöz, de asszem ezt pont ez Essis sztoriban Kökörcsin is a szemére veti XD), illetve varázslónőként azért mégis belelát úgymond a "mocskos világ titkaiba", legalábbis jobban, mint az "átlagbárd" Essi, ugyanakkor (Yennel ellentétben) ez nála nem valami örökös cinikusságban, beszólogatásban, és tsunderéskedésben nyilvánul meg, hanem próbálja a szar helyzetből is a lehető legjobbat kihozni, legalábbis én így látom. És szerintem pont ez lenne az, amivel Geraltot is ki tudná rángatni a rá szintén jellemző cinikus, fásult, stb. hangulatból. Szóval tényleg ő lehetne úgymond a "jobbik fele", ellentétben Yennel, aki kb. ilyen "szarul érzed magad? á, még nem eléggé, rakjunk rá egy újabb lapáttal!"-csaj. Csak persze Sapko Yen-mániája miatt szegény Triss mindig ilyen "másodvonalbeli" varázslónő lesz, pedig amikor kicsit nagyobb szerepet kap (harmadik kötet eleje, amikor a vajákokhoz tart éppen és közben Cirivel is összefut, vagy amikor megalakítják az államokon felülálló varázslónő-klubot XD), akkor látszik, hogy nem hülye, érzelmes, kitartó, stb., csak hát na, ha az író láthatóan egyetlen nőbe van belezúgva és kb. ő a saját világa "istene", akkor naná, hogy az összes többit el fogja nyomni annak az egynek a javára. (A játékokban meg hiába kap jóval több szerepet, kb. egy Yen-klón, szóval azt a verziót a hajamra kenhetem...)
-Shani, lol, na rajta röhögtem. XDDDD Mármint nem a karakteren, hanem hogy mielőtt színre lépett volna, több fórumon, meg hasonló helyen láttam, hogy úgy emlegetik, mint valami "nagy kihívót" a shipping-versenyben, már-már készültem valami Essi-szerű romantikus sztorira vele is...aztán a valóság kb. úgy nézett ki, hogy "Kökörcsin haverommal leugrottunk egy egyetemi buliba, kiderült, hogy ismer ott egy csajt régről, estére jól meg is fektettem, mert az is kiderült, hogy könnyen kapható..." Jó, ezt most rohadtul eltúloztam, de nem ilyen volt? XD Semmiféle romantikát, sőt, még különösebb vonzódást sem éreztem köztük, egyszerűen ilyen "eljött az este, nem vagy rossz pasi, én sem rossz csaj, akkor dugjunk"-felütése volt az egésznek. XD Sőt, Sapko még azzal sem fárasztotta magát, hogy leírja, hogy egyáltalán az ágyig hogyan jutottak el, megismerkedtek kb. aznap délben és Kökörcsin arra megy vissza a "hotelba", hogy ezek már dugnak. XDDD Szal míg Essivel volt egy aranyos románcuk és még Geraltnak sem volt közömbös (ugye ott konkrétan az volt, hogy megint csak a körbenyalt Yen miatt nem maradt vele... -____-), Trissnél pedig utalgattak arra, hogy egy időben kb. mintha együtt is éltek volna, vagy legalábbis többször beugrott hozzá, szóval volt itt valami múltbéli kavarás XD, addig Shaninál semmi nem indokolta ezt a dolgot, tényleg csak ilyen "ebben a kötetben még nem volt szex, meg a hamvas egyetemi kis adeptát ki nem akarná...? :3" XDDDD Persze ha későbbi kötetekben esetleg kap valami húdefontos szerepet, esetleg el is mélyül a kapcsolatuk Geralttal, akkor ezeket visszaszívom, de az eddigiek alapján eléggé röhejes lenne benne látni bármilyen "komoly shipping materialt" szvsz. XD
-Milva meg a maga módján tök aranyos, igazából ami Yennél szvsz rohadtul félrement, vagy túl lett tolva ("a kemény külső érző szívét takar", vagy legalábbis mintha ez akarna lenni...), az nála sokkal inkább működött. Csak itt jön be Sapko azon hülyesége, hogy minden női karakter, aki nem vénasszony vagy kislány és nem Yen, az kb. egyből rámozdul Geraltra. -____- Semmi átmenet, napok alatt ráizgulnak... Ugye Milvával az volt, hogy az elején a háta közepére kívánta, hogy ő vigye Geraltot akárhová, erre együtt utaznak valami 2-3 napja és már olyan elszólásai vannak, amik ha nem is belezúgásra, de arra utalnak, hogy "fú, a "Geralt-mágia" már ezt a csajt is elkezdte "megdolgozni"". LOL, na igen, itt bukik ki, hogy amúgy mennyire "háremanimésen" gondolkodik Sapko, csak szerencsére nála a sztori, meg a többi kari, meg a humor, meg a világ, meg a...stb-stb. menti ezt az "apróságot", de amúgy tényleg iszonyú fárasztó, hogy gyakorlatilag Geralt kis túlzással minden nőt megkap és szinte azonnal, csak Yen az "igazi", mert attól, hogy ő is dug vele rendszeresen, továbbra is köcsögösködik vele. Micsoda logika... XD (Mondjuk most ugrik be, hogy hülyeséget írtam, a bekezdésem elején azzal kapcsolatban, hogy "...aki nem Yen", hiszen a dzsinnes sztoriban találkoznak elvileg először és már annak is az a vége, hogy ott dugnak... XDDD Szóval még Yen is egyből odaadta magát neki, csak mivel ő a továbbiakban kellően balhés, meg inkonzisztens, meg tsundere, ezért Sapko ezzel próbálja bemagyarázni, hogy micsoda kemény, karakán csaj, mert bezzeg a többi, azok is szexeltek Geralttal, de később nem rendeztek jeleneteket, milyen gagyi már....lol, nem. ) Szóval na, nem bánnám, ha azért lenne valami átmenet 1-1 női kari bevezetése és aközött, hogy milyen hamar bukik rá Geraltra, mert ez így hosszútávon már röhejes, pláne, ha nem valami "kedves szomszéd lány" típusú kariról beszélünk, hanem jelen esetben egy tökös íjászlányról. Mondjuk shipping szempontból valahogy nem igazán tudom őket sem elképzelni, eléggé eltérő a két karakter stílusa, világlátása, stb., de Yennel ellentétben őt legalább meg tudtam kedvelni, meg nem az van, mint nála, hogy "egyet lépek előre, hármat hátra". (Értsd: ha Yennek van valami kósza érzelmes/normális pillanata, utána gyorsan háromszor annyi cinikus köcsögösködéssel igyekszik azt kompenzálni.)
Persze mondom, a hatodik kötet elején járok, de eddig ezek a benyomásaim shipping fronton. XD
Jól van, ha már shipping, bedobok még egyet: Geralt&Ciri. Igen, nemrég jöttem rá, hogy ez egy létező dolog, de nem... nagyon nem... egyáltalán miért? Nem tudom, a játékban hogyan mutatják be a kapcsolatukat, de a könyv alapján... hát ne már :'D.
Titkos, Milvát ne féltsd, az egyik legjobb női karakter az egész sorozatban .
Leara írta: ↑2018.05.15. 08:47
Nem tudom, a játékban hogyan mutatják be a kapcsolatukat, de a könyv alapján... hát ne már :'D
A játékban végig ügyeltek arra, hogy a kapcsolatukat véletlenül se lássa senki apa-lányánál többnek vagy másabb jellegűnek, a legtöbb sweet vagy bittersweet pillanat, mikor ténylegesen a good endre hajt az ember, sem sejtet ennél többet egy pillanatra sem. Más kérdés, hogy ez nem akadályozza meg a legelfajzottabb shippereket és az adekvát fantazmagóriáikat...
A játékban a románc inkább a "Yen vagy Triss" dilemma köré épül, bár az már más kérdés, hogy Geraltot mindenki jól ismeri, és ha elkezdeném sorolni, hogy minimális erőbefektetéssel meglett neki Keira, a későbbi DLC-kben meg Shani (bár ő és az egész Geraltos kapcsolata nekem már nagyon erőltetett volt, régi kompánia ide vagy oda), de ha ügyes voltam (már pedig az voltam ) a sister sandwichbe is bekerülhetett, Syanna révén Toussaint-ben.
Titkos írta: ↑2018.05.14. 22:57Shipping-témához (így szigorúan az "öt és egy negyed kötet" eddigi olvasásom alapján ^^"):
Azért az mindent elmond ezekről a shippekről, hogy az "erősségi" sorrended egyenesen arányos azzal, hogy mennyit lehet róluk elmondani; vagyis Essi foglal el a legkevesebb lapot a könyvekben. Milván kívül mindegyiknek epizódszerepek jutnak, míg Yen egy MC... Na jól van, nem gonoszkodok tovább, majd ha végére értél a sorozatnak, akkor visszatérhetünk a témára.
Amúgy szerintem Milvával kapocslatban nagy félreértésben vagy. Szerintem egyáltalán nincs Geralt bűvkörében, én úgy képzelem, hogy ha lefeküdnének, az valahogy úgy nézne, ki hogy Geralt kicsit bepróbálkozna és Milva vállat vonna és azt mondaná hogy, "jó", és csak azért, mert "miért ne". Szóval a szememben ő egy vad és szabad amazon; egyszerű jellem, a szó nemes értelmében, vagyis nem gondolja túl az ilyen dolgokat.
"Geralt&Ciri": Ez gondolat szintjén is gáz, szerencsére tényleg semmi erre utaló jel nincs a játékban.
"Yen vs Triss": Ez igazán csak a játék (1. és) 2. részétől kezdve értelmezhető dilemma, legalábbis azoknak mindenképp, akik olvasták a regényeket. Rengeteget tett a játék azért, hogy Triss valódi kihívója lehessen Yennek. Nekem csak az fájt, hogy ennek érdekében odáig mentek, hogy a Yen és Ciri közti anya-lánya viszonynak (ami legalább annyira erős, mint az apa-lánya kapcsolat Geralt és Ciri között) az élét szinte teljesen elvették. Ami azért kár, mert ezt a viszonyt nem hiszem hogy befolyásolná az, hogy Geralt éppen Trissel kavar, már csak azért sem, mert Ciri is tudja, hogy úgyis visszamenne Yenhez... :P A másik meg, hogy nekem nem tetszik a játékbeli Yen kinézete, számomra sokkal inkább ilyenYen, és ha már fanartok, ezt a falkás Cirit is nagyon eltalálták szerintem.
Nem románc vonalon, de ha már szóba kerültek a női szereplők, akkor említsük azért meg Calanthe-t is, Ciri nagyanyját, akit imádtam, mert egy elképesztően erős asszony volt. És van a Witcher 3 utsó kiegjében egy lovagi torna is, ahol az ő színeiben és nevében el lehetett indulni! Ezért is mondom, hogy az a kieg olyan, mintha hájjal kenegetnék a könyvsorozat rajongóit.
"Mi az, amit megismerhetünk? Avagy miről tudhatjuk biztosan, hogy ismerjük, vagy miről tudhatjuk bizonyosan, hogy tudjuk, hogy ismerjük, ha ugyan egyáltalán megismerhető. Vagy lehetséges, hogy egyszerűen elfelejtettük és nem merjük bevallani?"
Mary Shelley: Frankenstein
Meglepően jó volt olvasni. Nem tudom hány fajta magyarra fordítása van, de én az 1977-es Göncz Árpádos változatot olvastam. Leginkább azért akartam elolvasni, mert a (populáris)kultúra része, nagyon sokszor lehet látni ilyen-olyan megjelenésében és rengetegszer hivatkoznak rá. Gondoltam, hogy bizonyára kicsit torzul a kép, amit mutatnak, így elolvastam. Rövid a mű, de annál tömörebb, néha annyira tömör, hogy egyes dolgot az olvasónak magának kell hozzá képzelnie. Pl: Clerval, hogy kerül Írországba? A lény, honnan tudta, hogy ott van?
A másik, ami nagyon zavart, hogy Frankenstein elégé egyfajta módon gondolkodott. Leginkább arra gondolok, hogy tudta a teremtménynek az a életcélja, hogy őt végletekig szenvedésre ítélje ezért csalja egyre északabbra. De Frankenstein mondhatta volna azt is, hogy hé tönkre akarsz tenni hát kapj el és ő diktálja a menekülés feltételeit. Jó tudom úgy nem jön ki a dráma.
Illetve van még valami. Iszonyat durva, hogy az incest ennyire lazán veszi a könyv. Jó persze nem egy klasszikus eset, de hát nem sokban különbözik a két dolog egymástól. Tudom, hogy akkoriban erre másképpen néztek, de mai fejjel.. .
"A barát olyan ellenség, aki még nem támadott meg." /Madagaszkár pingvinjei - Kapitány/
"Semmit sem tenni könnyű - megbocsátani viszont nehéz." /Avatar az utolsó léghajlító - Aang/
Patrick Rothfuss: The Kingkiller Chronicles lol, what chronicles?!
Avagy a Szél neve és a Bölcs ember félelme vagy mi a magyar fordításban, bocsi...
EZEK A KÖNYVEK NINCSENEK BEFEJEZVE!! NE OLVASSÁTOK EL!
A királygyilkos krónikái egy három kötetesre tervezett sorozat aminek a harmadik kötete 7 év után sincs kiadva....
A történet arról szól, hogy van egy főhősünk, akikről legendás sztorikat énekelnek a féltucat királyságon át, ám minden történet sántít egy kicsit. De eljött a nap, amikor a Krónikás, kinek írásai egyenlőek a szentkönyvvel, végre megtalálja a főhősünket, sőt meg is győzi, hogyha ennyire fel van háborodva a róla alkotott képről a birodalomban, akkor itt a lehetőség mesélje el.
És ő elmeséli.
3 napon át mesél a krónikásnak, mindegyik nap, egy-egy köteten át tart.
A történet ott kezdődik, hogy a főhősünk 7 éves és vándorszínészekkel/zenészekkel/előadókkal utazik a birodalmon át. Minden más innentől szpojler.
Egy nagy kalandról van szó, egy saját fantasy világban, ami relatíve komplex, de nem unalmasan és nem is fellengzősen. Eredetinek nem mondanám a sztprit, de mindenképpen fordulatos.
Az író stílusa azonban kiborító. Nem túl jó író. Nem tudom, nekem magasak az elvárásaim. Sokszor kellett visszaolvassak, hogy akkor most hol történik a dolog, vagy ki hogy néz ki, mert úgy el lett beszélve mellett egynéhány könyvírói klisévelé, már ahogy én azt nevezem.
Természetesen az a legrosszabb az egész "trilógiában", hogy végigolvassuk e főhős eszméleteken életét, megszeretjük, a világot még inkább, de nincs folytatás. Az író kb nem akarja kiadni a könyvet a kezéből. Rengeteg spekuláció van, hogy miért. Mindeközben, amúgy online RPGket csinál, podcastol, blogol hetente... nem mintha egy lusta emberről lenne szó.
Na már most ha van itt olyan ember aki mégis olvasta ezt a könyvet és tud jó fanfictiont hozzá linkelni, kérem szépen tegye meg Köszi.
Ayla írta: ↑2018.06.03. 18:30Patrick Rothfuss: The Kingkiller Chronicles lol, what chronicles?!
Avagy a Szél neve és a Bölcs ember félelme vagy mi a magyar fordításban, bocsi...
EZEK A KÖNYVEK NINCSENEK BEFEJEZVE!! NE OLVASSÁTOK EL!
A királygyilkos krónikái egy három kötetesre tervezett sorozat aminek a harmadik kötete 7 év után sincs kiadva....
Ne is mondd, én azért olvastam el az első két kötetet, mert akkor már szállingóztak hírek arról, hogy azért már elég jól halad a 3. kötettel... pfff . Azóta amúgy bejelentették, hogy lesz belőle játék/mozifilm/TV sorozat (szóval minden), talán ezeken is dolgozik, vagy csak szimplán kivárják, hogy ezek közül beinduljon valami XD.
Kicsit halványultak már az emlékeim róla, de annyira emlékszem, hogy a történések mennyiségéhez/minőségéhez képest túl hosszúak voltak a kötetek (főleg a másodiknál éreztem néha azt, hogy hol van már a vége?). Ettől függetlenül megvettem, mert tök szép a Gabos kiadás XD. Ja, meg volt valami kiegészítő kötet Auriról, de elég felejthető.
Ajánlani viszont nem tudok semmit, mert nem szoktam fanfickeket olvasni.
Áh, szóval van egy olyan pletyka, hogy azért nem adja ki a kezéből a kész könyvet ami megvan amúgy állítólag 2010 előtt óta, mert pl. G.R.R. Martin is csak akkor ad ki, könyvet ha épp a sorozat ér véget vagy jelenik meg, mert így valami 4x több pénzt húznak be rajta... olvastam kommenteket, hogy P.R. is ezt tervezi: mikor beindul a sorozat/megjelenik a mozifilm, akkor jelenik majd meg a harmadik kötet.
Amúgy igen, a második könyvben a tündérvilágnál és az Ademeknél is előrelapoztam, kíváncsiságból megnézni hány oldal van még hátra abból a saga-ból.... :\ Pedig alapvetően jó...
Ahogy egy másik ismerősömnek magyaráztam, az a bajom Kvothettal, hogy az én fejemben, hála az író stílusának, olyan életunottan mesél és állítja be a sztoriját, mintha a legszürkébb senki lenne. Ez a stílus meg nekem Kertész Imre Sorstalansága, ahol azért kapott Nobel-díjat, mert volt bátorsága félválról unottan elmeséltetni egy zsidóval, hogy *vállatvon* hát, megesik - A SZTORI. Még mindig nem vagyok túl ezen...
Bevallom, az ötödik kötet után elég nehezen szántam rá magam az utolsó kötetre, mivel valljuk be, hogy az ötödik könyv nem volt egy nagy eresztés. De az írónő hála égnek úgy tűnik, hogy végre kompenzálta a hiányosságokat, mert a lezáró kötet tényleg sodró lendületű. És már jó páran elhaláloztak, köztük egy főszereplő is, ami nekem nagy öröm. Nem, nem a halála, hanem hogy az írónő nem fél megválni egy-két kedves karaktertől sem. Viszont az egymást nyalófaló Jace-Clary páros még mindig irritál. Valahogy nekem túlságosan is... nyálasak így együtt, hiába kiválóak külön-külön. Abszolút kedvencem az Alec-Magnus páros (slash-fanként hogy is lehetne másképp?), de az Isabelle-Simon duó is aranyos.
Végre sok mindenről lehull a lepel, és egy hét alatt már a könyv felénél tartok - nekem sincs mindig időm olvasni -, szóval kíváncsi vagyok, mi lesz a vége.
Kelley Armstrong: The Awakening - Az ébredés (Sötét Erő Trilógia 2)
Nem rossz, sőt! Lényegesen jobb az első kötetnél, amit én kissé gyengécskének tartottam. Itt végre sok minden kiderül, van jellemfejlődés, izgalom és látni már, hogy merre, hová tart a történet. Bár tipikus YA, és tipikus YA-elemek is vannak benne, mégis le tud kötni még ennyi idősen is. Az első kötetet öt nap alatt olvastam ki, szerintem ezzel sem lesz másképp. Könnyen olvasható szöveg, érdekes történet, érdekes karakterek és bár enyhén hajaz az X-menre (különleges képességek, kísérletek, titkos szervezet, stb.), de mégis magával tudott ragadni. Eddig abszolút Derek a No. 1 kedvencem, Simon pedig a második. Chloé, mint főhősnő nekem elég semleges, még akkor is, ha ő meséli a történetet E/1-ben. Szóval, alakul a történet, kíváncsi leszek a végére.
Umberto Eco: Pape Satan - Hírek egy folyékony társadalomból
Újabb gyufalevél gyűjtemény a tárcarovatból, közte elég érdekes írásokkal, főleg, ami a jelenlegi világ politikai és társadalmi megítéléséhez és folyamatainak megértéséhez mondhatni elengedhetetlenek. Az első fele nagyban a "#régenmindenjobbvolt" jegyében telik, meglehetősen szarkasztikus hangnemben. Ugyanakkor nem mond hülyeséget, hiszen feltesz elég érdekes kérdéseket, minthogy valóban annyit fejlődött a technika, mint hisszük, vagy csak a régebbi találmányok újracsomagolásából tengődünk. Az érvek egyik alapja, hogy a kanalat se kellett megreformálni, megújítani, 2000+ éve ugyanazt használjuk, csak kicsit másabb és másabb méretekben, külcsínnel, míg a telefonok Marconiék kora óta legfeljebb azt érték el, hogy elszakadtak a kábeleiktől, és ezen kívül egy hordozható számítógéppel lettek keresztezve, és a mai okostelefonokat már inkább kezeljük mini-PC-ként, mint az eredeti rendeltetésének megfelelően.
Valamint nagyon sokat foglalkozik a létbiztonság kérdésével, a bizonytalansággal, hogy miképp fasizálódik újra a világ tapsvihar közepette egy új köntösben... Vagy épp a közösségi média pszichés hatásáról, szerepéről és jelentőségéről, megjelentetve azt a (gógyihiányosak közti) "közvélekedést", miszerint aki nincs fenn fészbúkon/tvitteren, az nem létezik, vagy ha igen, akkor az még akkor is ő az, ha épp nem ő kezeli azt az oldalt. Vagy szóba kerül a magánszféra elvesztése, az egyéniség és önállóság haldoklása...
Kifejezetten érdekes könyv, amiben legalább nem megy olyan mélységekben bele, mint azt tette több nyelvvel és irodalommal kapcsolatos művében, hanem mindvégig közérthető, világos, egyértelmű.
"Egy dolog irracionalitása nem kérdőjelezi meg a létét, csak leírja az állapotát." (Friedrich Nietzsche)
Nem rossz, megmaradt az első kötet lendülete, de én úgy érzem, hogy America karaktere valahogy gyengébb lett. Igazság szerint én Maxont választanám Aspen helyett, jobban illik a főszereplő hölgyhöz. Tetszik, hogy sok mindent megtudunk Illéa eredetéről is, valamint az alapítóról és rengeteg titok napvilágot látott. A karakterek továbbra is kedvelhetőek - kivéve Celestét -, így ezzel sincs gondom. Majdnem befeztem a kötetet, és már alig várom, hogy nekiláthassak a folytatásnak.
Bevallom őszintén, egy hét alatt majdnem a végére értem a könyvnek. A lendület hála égnek megmaradt, és sok titkokra fény is derül a kötetben. Többek között az északi lázadókra, a céljaikra és végre kiderül, hogy kihez húz America szíve. Ráadásul minden lány érzéseit is megismerjük kezdve Celeste-étől egészen Americáéig. Tetszik a lányok közötti barátság, ami a versengés ellenére is kialakul köztük. Jó kis regény, nekem tetszik, nem a tipikus YA, ami még jobbá teszi. Persze a vége borítékolható, de attól még izgalmas. Ráadásul mindenkinek van jelleme, senki sem "csak úgy" van.
Már két hete, hogy elolvastam, de a settingje olyan zavaros, hogy ahhoz képest a Tisza igazi ivókút. [unepic földrajzos poén, bocs ]
Próbálok épkézláb gondolatokat keríteni róla a blogomhoz, de nem tudok napirendre térni felette. Ha valaki olvasta, neki milyen élményei vannak vele?
Már régóta szemezgettem vele a könyvtárban, mire kihoztam még január elején. És már majdnem a végén járok a kötetnek, ami mutatja, hogy engem meggyőzött. Habár néhol keszekusza, mivel, bár elárulja kik is a Keresők, de konkrétan nem mutat be egyetlen küldetést sem. De nem is ez a fontos, hiszen sokkal fontosabb a történet három (vagy ha a Fiatal Lidércet is hozzávesszük, akkor négy) főszereplője. Közülük Shinobut és Quint (aki a neve ellenére lány) kedveltem meg a legjobban, míg Johnt annyira nem szeretem. Ő nekem kissé ellenszenves és túlságosan is megszállott, habár a múltját tekintve ez érthető. Mégis túlságosan egysíkú figurának tűnik. Quin és Shinobu karaktere jobban ki van dolgozva, őket valahogy az ember sokkal közelebb érzi magához.
A történet több szálon fut, és tetszik, hogy a múltbeli eseményeket is belevették a dologba, így megismerjük a karaktereket. Tudjuk, ki honnan indult, milyen indítékai vannak és miért teszi, amit tesz. Ezen kívül rengeteg a titok, a megoldásra váró rejtély is, valamint az időutazás és a titokzatos, kőből készült penge, ami csak újabb kérdésekhez vezet. Szóval, nekem tetszik.
Nem unatkozom, viszont a buszúthoz a ki- és beutazgatásokhoz ideális olvasmány. Még csak az első nagyobb egységet olvastam végig, amiből egy kedvencem volt, mégis ezeknél nem érzem azt a humort, amiért igazán szeretem. Van valami kellemes egyik-másik történetében, de igazán kedvencre nem tudok mutatni. Egyet leszámítva, de az is inkább középszerű, megmosolyogtató, és egy olyan, ami szinte mit se vesztett a "fényéből". A következő, ami előttem áll, az lesz az az egység, ahol elkezdi az "örkényesen abszurd" és groteszk próbálgatásait. Ebből a szempontból nekem érdekes, hogy mennyire egyszerű történeteiből alakultak és fejlődtek ki azok az egypercesek, amelyet a mai napig emlegetünk.
"Egy dolog irracionalitása nem kérdőjelezi meg a létét, csak leírja az állapotát." (Friedrich Nietzsche)
Soman Chainani: Jók és Rosszak Iskolája 3. - Jótett helyébe
Nos, mi sem bizonyítja jobban, hogy a harmadik kötet is zseniális, mint az, hogy egy hét után már majdnem kiolvastam az egészet. Pedig majdnem 800 oldal, de mégsem tudom letenni. A könyv olvastatja magát, ahogy újfent elmélyedünk Agatha és Sophie kalandjaiban. Ezúttal a tét még nagyobb, mint eddig, az író pedig remekül szövi tovább a történet szálait. A könyv fordulatos, tele van kalandokkal, varázslattal, veszéllyel, kiválóan megalkotott karakterekkel és zseniális párbeszédekkel. És persze újabb titkok várnak megoldásra, újabb kérdésekre keressük a választ. A kedvencem továbbra is a Hester-Anadil-Pötty boszitrió, akik igazi üde színfoltot visznek a történetbe. Valójában Galádok, de mégis segítenek hőseinknek visszaállítani a visszaállítandót. És micsoda beszólásaik vannak! Nekem ők a No.1. kedvenceim!
De mindenki érdekes karakter, senki sem csak úgy "lóg a levegőben", aminek örülök. És külön öröm volt a klasszikus, mára már megöregedett mesehősök visszatérése is. Alig várom, hogy a kezembe vehessem a negyedik kötetet.
higashikata írta: ↑2019.01.13. 20:32Martin Kay - Eastern
Nem olvastam, de van vele néhány élményem, illetve az íróba belefutottam több Facebookos csoportban, ahol anno nagyon durva marketinget tolt. Nem is az, hogy szimplán a saját profiljáról spamelte a reklámokat, de konkrétan fake, magát nőnek kiadó accountokkal írt ajánlókat, és áradozó kritikát önmagáról, ami nálam kissé túlment a határon. Nem is kedvelték meg a srácot a legtöbb helyen tudtommal.
Egyébként, hogy ne legyek teljesen off, össze akarom gyűjteni a Third Editions összes, videójátékokkal foglalkozó könyvét, mert nem csak iszonyat szépek, de tényleg érdekes dolgokat is említenek. Eddig ugyan csak a Metal Gear-ről, illetve a Dark Souls szériáról szóló kiadványok vannak meg, de nem bántam meg egyáltalán, pedig nem volt olcsó, szóval majd apránként beruházok a többire is.
Avagy amikor a szatíra olykor lesújtó társadalom- és médiakritikával párosul. Alaptörténet szerint Hitler 70 év után egy üres grundon magához tér, és nem tudja eldönteni, hogy tart-e még a háború vagy már rég vége. Végül csak megbarátkozik a gondolattal, hogy itt van a 21. században. Viszont amivel találkozik, azt mind náci perspektívából értelmezi, ami ad egy megmosolyogtató élt a dolgoknak, hogy mennyire félre lehet egyes dolgokat magyarázni, ugyanakkor amikor a kétséges nézetek szószólója lesz, ott már elég keserű lesz a banán. Hiszen modern médiaceleb lesz, botrányhős, akiről nem képesek eldönteni, hogy szerepet játszik csupán, őrült, vagy csak komédiás. De ennek ellenére bejut a politikába is. Emiatt van benne egy kiolvasható médiakritika, hogy milyen embereket emel a tömeg piedesztálra, illetve milyen egyszerűen lehet a követőbázissal és bulvárral elkurvítani a közéletet. Különösebben nem kell sokat gondolkodni rajta, elég csak körbenézni a hazai fronton, és megtalálja az ember az analógiákat. Illetve társadalomkritika is, hiszen a Bild megpróbálja elásatni, de beperlik a lapot, hogy hajoljon be neki. Ettől függetlenül a szélsőjobberek elverik, mint jég a határt, mert "bemocskolja a Führer emlékét", de na, ezt a réteget sosem az eszükért szerettük (az Iron Sky filmben is elég szépen megjelent, hogy mennyire elfér a legkisebb post-iten a teljes agyi kapacitásuk).
Ugyanakkor az is megjelenik, hogy háború utáni Németország(ok?) mennyi mindent vettek át az uralma alatti időkből, viszont azokat teljesen átcímkézték, hogy ne igazán lehessen felismerhető. Sőt, egyes dolgokat meghagytak, mert nem láttak benne kivetni valót. Példának okáért egyet most megneveznék: az 1980-as évekig kapható volt az NSZK-ban egy hitlerista ihletésű gyereknevelési kézikönyv dr. Haarertől, amely milliós eladásnak örvendhetett. Generációkat nyomorított meg a benne foglaltak, hiszen kötődési problémákkal küzdő, függőségre hajlamos, családot képezni nem tudó embereket neveltek ki vele. Mindez amúgy annyira nem zavarta az NSZK-t (mivel az NDK-ban be volt tiltva), hogy dr. Haarer 1988-as haláláig amúgy meggyőződéses náci volt, ami miatt a háború után ült is egy keveset és kizárták az orvosi kamarából. A könyv amúgy azóta feketelistás lett, de az alapelvei máig használatban vannak ugyanúgy.
Visszatérve Timur Vermes könyvéhez: fergeteges munka, de nagyon keserű a banán. Nem csak magán a mai korba került Hitleren lehet nevetni, hanem vele együtt is a saját korunkon.
"Egy dolog irracionalitása nem kérdőjelezi meg a létét, csak leírja az állapotát." (Friedrich Nietzsche)
A Mars hercegnője (1917) nagyon emlékeztet a modern isekai történetekre. Sok elemet emeltek át belőle. Nem zárnám ki elsődleges inspirációnak. Még a kvázi-OP főszereplő, akire rájárt a rúd a Földön (veterán katona, aki a vesztes oldalon harcolt) és a kezdeti látszólagos céltalanság is megvan, ami sok isekai-ra jellemző.
A Dynamo képregény adaptációnak az eleje majdnem beleillene egy hasonló japán mangába.
Mondjuk sok hasonlóságot lehet felfedezni régi portál fantasy történetek, mint az Istár hajója (1924) és a mostani trendek között is.
Nem akarom nagyon ekézni a japánokat, mivel a nyugati portál fantasy is hasonló formulára épül. Talán a leglényegesebb különbség a japán mangákra és animékre jellemző "fanservice" hiánya.
Anthory Ryan: A tűzkiráynő (hollóárnyék-trilógia zárókötete)
Az első kötetbe beleszerettem mikor elkezdtem, nagyrészt ez a rajongás sarkallt arra, hogy elolvassam a teljes sorozatot ami amúgy nem egy rövidke darab (3 nagyjából hétszáz oldalas könyv).
A tűzkirálynő eddig nagyon tetszik. Remélem az író hozza majd megszokott stílusát és egy letehetetlen vérengzésekkel és fantasy-val tűzdelt élvezetes történetet bontakoztat ki. Már nagyon várom mi lesz a vége, vajon mindenre fény derül ebben a kötetben?
Az alap történet nagyjából: Vaelin Al Sorna a Hatodik rend rendházába kerül még fiatal korában. Ott megtanítják a harc minden fortélyára és igazi gyilkost faragnak belőle. Mikor felnő az öreg király háborút indít a szomszédos császárság (Alpiri birodalom) ellen. A háborút elvesztik. Pár évvel később a király meghal viszont az új uralkodót egy merényletben megölik a Voláriak akik a királyságot jöttek megszállni. Így a király húga lesz a félig megszállt ország uralkodója. Lyrna bosszút esküd a Volári birodalom ellen, és háborúba indítja a megmaradt haderejét. Vaelin hadúrként vezeti a katonákat a Voláriak által megszállt fővárosba. Közben pedig egy titokzatos személy is feltűnik akinek kilétét és céljait próbálja felfedezni Vaelin.
Elsőre valami katonaregénynek tűnhet, de kisebb elfeledett botránykönyvről van szó, ami miatt a szerzőt azonnal nyugdíjazták, és az akkori vezérkari főnök (Pacsek József) bomlasztással vádolta, hogy a rendszerváltó ellenzéknek ad a kezébe fegyvert ennek a tartalmával. De miről is van szó?
Egyszer volt, hol nem volt, valahol Európában a Vasfüggönyön innen, a műszaki záron is túl, kicsiny vörös csillagos Magyarisztánban, ahol a nap mellett a holdat is ellopták, és a csillag is csak azért maradtak meg, hogy lássuk valamennyire mit és honnan lopunk, 1960 és 1984 közt élt egy nagy hatalmú török szultán hadseregtábornok és pártfunkcionárius, egy bizonyos Czinege Lajos elvtárs. Sej, ez a Czinege bizony nagy kurafi volt ám! Ekkoriban nem csak hadseregtábornok volt, a magyar haderő egyedüli marsallja, amit sem technikai, sem számbeli követelmények fényében az égvilágon semmi nem indokolt, hanem honvédelmi miniszter is. Mikor miniszterségből távozott, 3 évig minisztertanácsi elnökhelyettessé lépett elő. De őt is, hej, utolérte az elszámoltatás keze. Bokor elvtárs könyve nem csak nagy vihart kavart a teli biliben, hanem a fejére is húzta azt: országgyűlési határozat, külön vizsgálóbizottság, nyilvánosság. Ezek miatt le kellett mondjon rangjáról és nyugállományba kellett vonulnia. Mert ez a könyv másról sem szól, mint és hogyan lopták szét a hadsereget (miközben amúgy technikailag rengeteg fejlesztés zajlott a legmagasabb fokon), mint kivételeztek a katonákkal (sok kiváltságot kaptak), és még egy sor törvénytelenséget és visszaélést tárt fel, ami sok katonai vezető felelősségét is felvetették.
SPOILER
Egyik történész ismerősöm mesélt Czinegéről, aki gyakran feltűnt a soproni állomány körül, mert hát a hadseregtábornok szeretett vadászni, és persze, hogy a bakák és a kis tisztek mentek lőni fácánt... Már ha ugyan lőttek, mert történetesen párat inkább fejbe dobtak a pisztolyukkal. Meg amikor a mérnökszázaddal csináltatta a vidéki házát, aminek az avatójáról komótosan több órát késett, és mikor megérkezett, olyan mattrészeg volt, hogy úgy húzták be. De azért parancsolgatni még tudott: egyet ki is adott, hogy igyanak vele még. Meg amikor a nikkelbolha őrmester megfőzette a romlott konzervbabot velük, amiből aztán jóízűen megkínálták a miniszterelvtársat, és aki nem sokkal később az autójából meresztette ki a csupasz seggét, hogy ordítva tudjon fosni a babtól...
Na de, milyen ez a könyvecske? Nem túl vastag, hamar elolvasható, de a stilisztikával kapcsolatban vannak kérdéseim, különösen Bokor későbbi pályájának fényében, mivel a csóka jelenleg vérbő nemzeti radikális, szélsőjobboldali, aki nyers hangvételű publikációkat rittyentget. Így meg aztán kissé hitelét veszti az anyag.
Másodsorban, túlzottan sokat nem állít. Mármint olyat nagyon nem, amiről ne lett volna már korábban valamilyen formában tudomásom. Lehet, hogy '89-ben még nem volt ilyen nyilvánvaló, de több olyan van, amiről kizártnak tartom, hogy baka szinten se tudtak volna róla. Vagy nem érdekelte őket, mert mégiscsak Czinegéig vezetnek sokszor a szálak, és mint a jó pókháló, ha megrezdül, lecsap a sújtó pofon.
Egyszerinek okés, de inkább hazai politikatörténet-ismereti okokból érdemes elővenni.
"Egy dolog irracionalitása nem kérdőjelezi meg a létét, csak leírja az állapotát." (Friedrich Nietzsche)
A magyar fordítás ugyan kissé esetlen (angolból lett fordítva, úgyhogy itt-ott akadnak benne vicces dolgok) de összességében érdekes és jó életrajz Toyotomi Hideyoshiról. A csatajelenetekből ugyan kicsit sok volt. Mostanra már tudom, ki kicsoda és melyik csatában mi volt, de elsőre nagyon összefolyt. Az egyetlen baj, hogy a harmadik kötet eléggé "leül" miután Nobunagát sikeresen megbosszulták, utána már tényleg csak politikai kavarás és végeláthatatlan csataleírások. Hideyoshi idősebb kori zsarnokságát és őrültségét nem részletezi, pedig érdekes lehetett volna.
Filippov Gábor - Nagy Ádám - Tóth Csaba (szerk.): Egy galaxissal odébb
Egy 11 tanulmányt összefogó kötet, amely a popkultúra és a tudomány közötti párhuzamosságokat igyekszik a helyén kezelni. Az SW folytatástrilógia főszereplőinek fejlődése neveléselméleti szempontok szerint; robotok, kiborgok és emberek a Terminátor és a GitS világában; a M.A.G.U.S. politikai elemzése és még sok érdekes egybevetés olvasható benne. Csak ajánlani tudom. (Esti olvasmánynak mondjuk nem, mert a bealvás miatti pofáncsapás fájdalmas. )