Hyouken no Majutsushi ga Sekai o Suberu
Már el is felejtettem, hogy múltkorában egy meme miatt végig néztem a sorozatot.
Röviden annyi a szitu, hogy egy fantasy világban háború dúl, ahol egy kisgyermek árva lesz, akit egy elit mágus osztag nevel fel, közben pedig velük együtt harcol a fronton. Sorozat a háború után veszi fel a fonalat, amikorra már a kisgyermek tini fiúvá cseperedett és megkezdi a tanulmányait egy mágikus akadémián. Jah és persze a fiú a világ legerősebb mágusa, amit titkol.
Hát igen a srác múltja érdekesebb, mint jelene, mely miatt előbbi érdekes karakter viszonyokkal, míg utóbbi szokásos mágus akadémiás klisékkel örvendezteti meg a nézőt. Jelenbeli eseményekre nem is nagyon pazarolnám a szót, van terrorista támadás, verseny stb. Ami igazából élvezhetővé teszi, az a főszereplő egy-két cool pillanata és a poénos jelenetek, amikből nem kevés van. Nem véletlenül futottam bele egy meme-be erről a cuccról.
Nem feltétlenül a karakterek összetett jellemek ebben a sorozatban, hanem a közöttük lévő viszony. Persze a főhős (akit mellesleg Ray-nek hívnak) túlzóan illedelmes és tisztelet tudó attitűdje miatt nem egy szokványos figura.
Az animáció átlagos alattinál semmikép nem nevezhető jobbnak, de az ED szám legalább jó.
Egynek elment. Maga a sztori nem nagy szám, kliséből sincs hiány, de azért van egy-két jól kitalált egyedi eleme, illetve kifejezetten poénos.
Tower of God
Az alapanyagot nem ismerem, de annyit tudok róla, hogy elég népszerű egy mű. Engem az előzetesek annyira nem fogtak meg azért se néztem meg eddig, de nemrég belebotlottam az évad végi csavart leíró spoiler-be és azután úgy voltam vele megnézem.
Az eddigi 13 rész alapján a sztori faék egyszerű. Adott egy fantasy szerű világban egy torony, amit sokan meg akarnak mászni, hogy saját vágyaikat beteljesítsék. De a toronyba nem mindenki léphet be, illetve ha nem lenne elég, hogy megmászása közel lehetetlen és halálos feladat, még előtte vmi érthetetlen módon a tornyot megmászni akarókat különféle próbák elé állítják, amik akár halálosak is lehetnek. No ennek a toronynak vág neki a főszereplő srác Baam, hogy megtaláljon egy lányt ki kedves volt hozzá és aki faképnél hagyta.
A főhős ezen motivációja pedig számomra ellentmondásosan működött. Hiszen így az anime nem foglalkozott azzal, hogy rávegyen érdekeljen maga a torony és hogy mi lehet odafent. Így pedig nem is érdekelt, holott központi eleme lenne a cuccnak.
Amellett pedig, hogy nem kelt érdeklődést a világ és annak elemei iránt, még a megismert dolgok egy része is átgondolatlannak tűnik. Lásd a már említett próbákat, mik létjogosultsága elég feleslegesnek tűnik. De pl a technológiai szint is elég fura, igencsak modern dolgok vannak a toronyban, de közben az azt megmászók meg csak karddal és egyéb primitív fegyverekkel küzdenek.
Mellesleg, ha egy dungeon szintjein végig menni irdatlan nehéz, akkor az emberek logikusan csapatokba tömörülnek, hogy sikerüljön az akadályok leküzdése. Itt meg úgy ugrik neki a kalandnak, hogy majd egyedül megy végig és a próbák egy jó része is inkább egymás ellen uszítja a torony megmászóit, mintsem fordítva. Pont emiatt kicsit furán jön ki, hogy az évad végére - kis spoiler - de egy csapatba tömörülnek az emberek.
Na de most már rátérnék a pozitívumokra, mert azért vannak azok is. A karakterek motivációi érdekesek, köztük lévő interakciók pedig szórakoztatóak, melyek amúgy az anime fő humor forrásai is. Kivétel a főszereplő Baam, ő elég sótlan egy alak, amnéziás, csak egy csaj után lohol és vmiért igencsak erős. Mind emiatt ő volt az egyik legkevésbé érdekes és szimpatikus karakter. A másik véglet Zahard hercegnői, kiket a legjobban bírtam a sorozatból.
Az animáció jó volt és ez a rendhagyó látványvilág nekem nagyobb bejött. Kár, hogy az egyedi vizuálhoz az aláfestések és az OP-ED páros sem ért fel.
Nem bántam meg a ráfordított időt, de nem is estem hanyatt tőle. Ha lesz folytatása, akkor egyetlen dolog miatt fogom nézni, méghozzá, hogy lássam azaz unszimpatikus csaj miként fog remélhetőleg szenvedni a tetteiért.
A sztori és a világ egyelőre érdektelen és unalmas, viszont a karakterek érdekesek, illetve kedvelhetőek, a köztük lévő interakciók pedig szórakoztatóak. Szóval egy kikapcsolódásnak jó volt, de arra nem volt elég, hogy rávegyen az alap műre.
Suzume
Meg is feledkeztem erről is írni pár gondolatot, holott tavasszal néztem a moziban. Én azért szoktam moziba járni, de még így is ez volt az első alkalom, hogy animét néztem meg ott. Köszönhetően annak, hogy vagy nem vagy lehetetlen időpontban szoktak egy-egy anime filmet adni a vidéki mozikban. Meg is lepett, hogy a Suzume-t minden nap több időpontban játszották. Annak pedig külön örültem, hogy felirattal játszották és nem kapott magyar szinkront.
Maga a film felülmúlta az elvárásaimat, hiszen már felkészültem arra, hogy ez vmi giccsbe hajló romantikus cucc lesz. Ehhez képest egy könnyed kalandfilmet kaptam, ahol a főszereplő páros végig járja Japánt, hogy bizonyos ajtókat becsukjon elkerülve ezzel a katasztrófákat. Nekem tetszett az ajtók földrengésére adott magyarázata, illetve szimbolikus jelentésük is.
Persze azért van egy semmit mondó romantikus szál, amit néha próbál erőltetni az anime teljesen feleslegesen.
Nem operál sok karakterrel a cucc, de sajnos a főszereplő Suzume nem egy pozitív jellem: felelőtlen, meggondolatlan, önző tini lány akivel nehéz szimpatizálni. Ellentétben a nevelő anyjával, akit az ember nem tud nem kedvelni és nem megérteni. Kétségtelen sok lemondással járhatott Suzume-t felnevelni és szerintem a film legjobb része mikor Suzume és nevelő anyja közt lezajlik egy rendkívül feszültségekkel teli veszekedés erről. Azonban ennél a témánál a pár keresés szempontjából kicsit túl negatívan áll hozzá a film ehhez. Való igaz egyedül álló anyának nehezebb társat találni, de valljuk be van különbség aközött, hogy a saját vagy örökbefogadott gyerekkel teszi ezt egy nő. Hiszen előbbi esetén lehet olyan negatív olvasata a dolognak, hogy egy felelőtlen nőről van szó, aki csak felcsináltatta magát, míg utóbbi esetén ilyesféle negatív olvasata nincs a dolognak. Szóval Suzume nevelő anyja nem a legrosszabb helyzetben volt.
A látvány pazar, mely miatt megérte moziban nézni. Bár zenei fronton nem maradandó.
A rendező korábbi munkái eddig elkerültek, egy kivételével, ugyanis a Csillaghajsza az egyetlen amit korábban láttam tőle. Így pedig a Suzume és a Csillaghajsza alapján csak a látvány miatt mondanám kiemelkedőnek az alkotásait, más miatt egyelőre nem tudnám megmondani, mitől nagy szám a csávó.
Egyszeri könnyed kalandfilmnek tökéletes.
Sonny Boy
Egy ideje szemeztem vele a rendhagyó látványa miatt, noha azt már elfelejtettem, hogy miről is fog szólni az anime, így végül nulla előismerettel vágtam bele.
A történet lényegében annyi, hogy egy tucat középiskolás diák különböző osztályokból egyik pillanatról a másikba átkerül az iskola épületével együtt egy másik virágra, melynek megvannak a maga szabályai. Nem tudni miért történt mindez, nem tudni mi van az iskola épületén túl és azt sem tudni mik ezen világ szabályai. Azt pedig végképp nem tudni, hogyan lehet visszajutni a mi világunkba.
Az anime ezen tanulókat követi nyomon, miként verbuválódnak egy egységgé a túlélés és a hazajutás érdekében. Ez idő alatt pedig egyre jobban megismerjük őket és eme világot. Csakhogy a sorozat nem követi a tipikus utat melyet az alap felállás után elvárnánk. Így viszont kénytelen vagyok kicsit spoilerezni, ugyanis az eddig leírtak csak az első felére igaz. Ugyanis a második fele azt mutatja be, ha a hazajutás mint cél értelmetlenné válik. Ennél többet nem is spoilereznék legyen elég annyi, hogy az utolsó fele az elvontabb része az animének, jobban mer kísérletezni - rá is vett, hogy jobban elgondolkozzak a látottakon -, miközben a vége felé haladva egyre inkább nyomasztóvá válik a Sonny Boy.
Nem minden pillanatát értettem az animének. Azonban szerintem az anime alapjába véve párhuzamba állítható az iskolai léttel, a ballagással és az azt követő életszakasszal, hiszen
Ha nem is feltétlen összetettek vagy egyediek a karakterek, de az biztos, hogy emberiek. Az elején a hihetetlen enerváltságával unszimpatikus főszereplő srác is változik olyan irányba annyit, hogy a végére azért el tudtam őt fogadni.
Vizuálisan számomra mindenképp magával ragadó és tetszetős. Ellentétben az aláfestésekkel vagy az OP-ED párossal, amikre már most nem emlékszem.
Egy érdekes, helyenként lassú, helyenként elvont, de elgondolkodtató anime, amit nem maradandó és nem biztos, hogy mindenki ugyan úgy fogunk értelmezni.
Kidou Senshi Gundam: Suisei no Majo - Prologue
A Gundam szériákkal kb annyira vagyok képben, hogy egyszer olvastam a Mondo-ban az univerzumhoz kapcsolódó cikkeket, melyekből annyi maradt meg, sok sorozatot megélt széria, ami háborús mechás cucc. A szerteágazó sorozatok/filmek pedig eddig távol tartottak a Gundam-tól, de nemrég modern háborús animét akartam nézni és a Mercury-s szériáról sok pozitívumot hallottam, továbbá, hogy egyáltalán nem kell hozzá semmilyen Gundam előismeret. Ezek alapján pedig belevágtam.
A legszembeötlőbb eleme az animének a megvalósítása, ugyanis mind animációban, mind aláfestésekben kiemelkedő egy darab. E prológus az érdekes, drámai, véres és talán még vmelyest sokkoló mivoltával meg vett kilóra. Csakhogy a további részek tükrében (már amennyit láttam eddig a sorozatból) ez felvezetés jól megvezetett engem. Ugyanis elhitette velem, hogy egy komoly, véres küzdelmeket nem mellőző sorozattal lesz dolgom. Holott a folytatásban nagyrészt csak annyi van eddig (most kezdtem bele a 2. évadba), hogy majdnem minden részeben az irritáló főszereplő csajt a suliban kihívják egy nem életre-halálra menő a mecha párbajra, amit folyton a ő nyer meg.
Mint felvezető remek, hiszen kedvet ad a folytatásra, azonban félrevezető, mert a sorozat nem feltétlen olyan, mint amilyen e rész alapján várnánk.